}25
Senų senovėje tolimoje šalyje...
puikioje pilyje gyveno jaunas princas.
Nors jis turėjo viską, ko troško širdis...
princas buvo išpaikęs, savanaudiškas ir žiaurus.
Bet vieną žiemos naktį...
į pilį pasibeldė sena elgeta...
ir pasiūlė jam paprastą rožę...
už suteiktą pastogę nuo stingdančio šalčio.
Pasibjaurėjęs jos išvaizda...
princas paniekino jos dovaną ir išvijo moteriškę.
Bet ji perspėjo nespręsti pagal išvaizdą...
nes grožis slypi viduje.
O kai jis pavarė ją vėl, senos moteriškės bjaurumas dingo....
ir pasirodė puiki fėja.
Princas bandė atsiprašyti, bet buvo per vėlu...
nes ji pamatė, kad jo širdyje nėra meilės.
Bausdama ji pavertė jį bjauriu žvėrimi...
ir užkeikė pilį bei visus ten gyvenusius.
Gėdindamasis savo išvaizdos...
pabaisa pasislėpė savo pilyje...
vienintelis langas į išorinį pasaulį buvo stebuklingas veidrodis.
Rožė, kurią ji pasiūlė...
buvo nepaprasta...
Ji žydės iki jo 21-o gimtadienio.
Jei jis išmoks pamilti kitą...
ir pelnyti jos meilę iki nukris paskutinis lapelis...
tada užkeikimas dings.
Jei ne, jis bus pasmerktas...
likti žvėrimi amžiams.
Metams bėgant...
jis puolė į neviltį ir prarado viltį...
nes kas galėtų išmokti mylėti pabaisą?
Gražuolė ir pabaisa
Vertė Remata Drukteinytė Malonios peržiūros!
Mažas miestelis Tylus kaimelis
Kiekviena diena panaši į vakarykštę
Mažas miestelis pilnas eilinių žmonių
Pabundančių ryte idant pasakytų
Labas rytas!
Štai eina kepėjas kaip visada su kepimo skarda
Pilna tokios pat duonos ir bandelių
Kas rytą vis tas pats
Nuo to ryto, kai mes atvykom
- Į šį varganą provincijos miestelį - Labas rytas, Belle.
- Labas rytas, pone. - Kur eini?
Į knygyną. Ką tik perskaičiau nuostabiausią istoriją...
- apie pupas ir žmogėdrą ir-- - Tai puiku.
Mari, batonai! Paskubėk!
Pažiūrėk, ten ji Ta mergina keista, be abejo
Apsvaigusi ir išsiblaškiusi Matyti iš karto
- Niekada nepamatysi jos kompanijoje - Nes skrajoja padebesiais
Išties ji juokinga mergina ta Belle
- Sveiki - Geros dienos
Kaip Jūsų šeima
- Sveiki - Geros dienos
Kaip Jūsų žmona
- Man reikia šešių kiaušinių - Tai per brangu
Turėtų būti daugiau nei šis provincialus gyvenimas
- A, Belle! - Labas rytas.
- Atėjau grąžinti knygos, kurią buvau pasiskolinus. - Jau baigei?
Ak, negalėjau padėti šonan. Ar gavote ką naujo?
Nuo vakar dienos nieko.
Nieko tokio. Pasiskolinsiu šią.
Tą? Bet juk perskaitei ją dukart!
Ką gi, ji mano mėgstamiausia! Tolimi kraštai...
drąsios kovos kardais, burtai, persirengęs princas.
Jei tau ji taip patinka, ji tavo.
- Bet, pone! - Reikalauju.
Ką gi, ačiū. Didelis ačiū.
Pažiūrėk, ten ji Ta mergina tokia savotiška
Kad klausiu savęs ar ji neserga
- Svajingas, nutolęs žvilgsnis - Ir nosis įbesta į knygą
Neišsprendžiama mįslė visiems mums yra Belle
Aaa
Ar tai ne nuostabu
Tai mėgstamiausia mano dalis
Nes pamatysite
Kad čia ji sutinka žavųjį princą
Bet ji nesužinos, kad čia jis
Iki trečiojo skyriaus
Ei-ei ! Ei-ei-ei !
Dabar nieko keisto, kad jos vardas reiškia grožį
Jos išvaizda neturi sau lygių
Bet bijau, kad po tuo gražia išore nieko gero nėra
Labai skiriasi nuo likusių
Ji nepanaši į visus kitus
Taip, nuo visų mūsų skiriasi Belle
Oho! Tu niekada neprašauni, Gastonai!
- Tu puikiausias medžiotojas visame pasaulyje! - Žinau.
Nė vienas gyvenantis žvėris neturi galimybių atsilaikyti prieš tave...
- ir jokia mergina, tiesa sakant. - Tikra tiesa, Lefou.
Ir aš jau nusižiūrėjau vieną merginą.
- Išradėjo dukrą? - Ji - ta vienintelė!
- Laiminga mergina, kurią vesiu. - Bet ji--
- Pati gražiausia mergina miestelyje. - Žinau, bet--
Dėl to ji yra geriausia!
- O argi aš nenusipelnau geriausio? - Ką gi, žinoma! Noriu pasakyti, tikrai!
Nuo tos akimirkos, kai sutikau ją, pamačiau ją
Pasakiau, kad ji žavi ir jaučiu
Kad šiame miestelyje tik ji
Tokia pat graži, kaip aš
Taigi ruošiuosi pasipiršti Belle ir vesti ją
Pažiūrėk, ten jis Ar jis nėra svajonių vaikinas
Ponas Gastonas O, jis toks žavus
Nurimk širdie Sunku kvėpuoti
Jis toks aukštas, tamsiaplaukis, stiprus ir žavingas brutalus žmogus
- Sveiki - Geros dienos
- Ir tai vadinate bekonu - Kokios puikios vynuogės
- Truputis sūrio - Dešimt metrų
- Atsiprašau - Paimsiu peilį - Leiskit man praeiti
- Ta duona, ji sena - Ta žuvis, ji dvokia - Ponia klysta
Turėtų būti daugiau nei šis provincialus gyvenimas
Stebėk, aš ruošiuosi vesti Belle
Pažiūrėk, štai ji eina, mergina, kuri yra keista, bet ypatinga
Pati keisčiausia panelė
Gaila ir neteisinga, kad ji nepritampa
Nes iš tiesų ji yra juokinga mergina
Graži, bet juokinga mergina Ji tikrai juokinga mergina
Ta Belle
- Labas, Belle. - Labas, Gastonai.
Gastonai, ar negalėčiau atgauti savo knygos?
Kaip tu gali tai skaityti? Čia nėra paveikslėlių!
Ką gi, kai kurie žmonės naudojasi savo vaizduote.
Belle, būtų laikas tau pakelti galvą nuo tų knygų...
ir skirti dėmesio svarbesniems dalykams.
Pavyzdžiui man.
Visas miestas kalba apie tai.
Negerai, kai moteris skaito.
Tada ji pradeda mastyti.
- Gastonai, tu pirmykštis žmogus. - Ką gi, ačiū, Belle.
Ką pasakytum, jei tu ir aš pasivaikščiotume iki smuklės...
- ir pažvelgtumėm į mano trofėjus? - Gal kitą kartą.
- Kas jai darosi? - Ji beprotė. - Jis žavus!
Prašau, Gastonai, aš negaliu. Turiu grįžti namo padėti tėvui.
Viso gero.
Tas pamišęs senas pakvaišėlis! Jam reikia visokeriopos pagalbos.
Nekalbėk taip apie mano tėvą!
Taip! Nekalbėk taip apie jos tėvą!
Mano tėvas nėra pamišęs. Jis genijus!
- Tėti? - Kaip, po galais, tai atsitiko?
- Prakeikimas! - Ar tau nieko neatsitiko, tėti?
Aš-Aš-- Aš beveik pasiruošęs išmesti šį metalo gabalą.
- Tu visada taip sakai. - Šį kartą aš rimtai!
Niekada nepriversiu šio kvailo aparato dirbti!
Ne, tau pavyks, ir tu laimėsi pirmąją vietą rytojaus mugėje.
- Hmph! - Ir tapsi visame pasaulyje žinomu išradėju.
- Tu tikrai tiki tuo? - Visada tikėjau.
Ką gi, ko tada mes laukiame? Pataisysiu šį daiktą per akimirką.
Paduok man tą-- ee-- ee-- kniedytoją.
Taigi, ar gerai praleidai laiką šiandien miestelyje?
Gavau naują knygą.
Tėti, ar manai, kad aš keista?
Mano dukra? Keista?
Iš kur tu ištraukei tokią mintį?
Ak, nežinau. Tai tik todėl, kad nesu įsitikinus, kad pritampu čia.
Nėra nė vieno žmogaus, su kuriuo galėčiau pasikalbėti.
O kaip dėl Gastono? J-Jis gražus vyrukas.
Jis gražus, tikrai, ir storžievis, ir pasipūtęs ir--
- Ak, tėti, jis ne man. - Gerai, nesijaudink...
nes šis išradimas padės mums pradėti naują gyvenimą.
Manau, pataisiau. Dabar pamėginkim jį paleisti.
- Veikia! - Tikrai?
- Tikrai! - Tau pavyko!
Tau tikrai pavyko!
Įkinkyk Philippe, mergyt. Vykstu į mugę!
Viso gero, tėti. Sėkmės!
Viso gero, Belle. Pasirūpink savimi, kol manęs nebus.
Jau turėjome atvykti.
Galbūt praleidome posūkį.
Spėju, mes turėjom vykti-- Minutėlę.
Ne. Važiuokim šiuo keliu.
Pimyn, Philippe, tai trumpiausias kelias. Mes ten būsim po akimirkos.
Tai negali būti teisingas kelias. Kur tu mus atvežei, Philippe?
Geriau apsisukime.
Tpru. Tpru, berniuk. Tpru, dabar, tpru, Philippe.
Ak! Ak! Saugokis! Ne!
Tpru! Tpru, berniuk!
Atgal, atgal, atgal!
Geras berniukas! Geras berniukas. Taip gerai, taip-- Atgal!
Ramiai, ramiai, dabar. Ramiai.
Ramiai. Ne, Philippe!
Philippe?
Ak.
Pagalbos! Ar-- Ar yra kas nors?
Pagalbos!
Ak!
Ka-- Ak!
Sveiki?
Sveiki!
Vargšelis tikriausiai pasiklydo miškuose.
Tylės. Galbūt jis išeis.
Ar kas nors čia yra?
Nė žodžio, Lumiere. Nė žodžio!
Aš-Aš nenoriu trukdyti, bet praradau arklį...
ir-- ir man reikia vietos, kur galėčiau apsinakvoti.
Ak, Cogsworth, turėk širdį.
Ššš!
O-O-Ou! Ou! Ou!
Žinoma, pone, Jūs laukiamas čia.
Kas tai pasakė?
Štai čia.
- Kur? - Labas.
Neįtikėtina!
Kągi, tu pasiekei savo, Lumiere.
Puiku! Tiesiog nuostabu!
- Kaip tai pagaminta? - Tučtuojau padėk mane!
Baik! Che-che-che. Baik, sakau!
Pone, tučtuojau tai uždarykit!
- Ar neprieštarautumėt? - A-Atsiprašau?
Tik-- Tik niekada anksčiau nesu matęs laikrodžio, kuris--
Ak, Jūs kiaurai peršlapęs, pone.
Ateikit. Pasišildykit prie ugnies.
- Dėkoju. - Ne, ne, ne!
Žinai, ką šeimininkas padarys, jei ras jį čia.
Reikalauju tuojau pat sustoti!
Ak, ne, ne! Ne į šeimininko kėdę!
Aš to nematau! Aš to nematau!
Ką gi, sveikas, vaikine.
- Ak, koks aptarnavimas! - Puiku!
Tai nuėjo per toli. Aš esu atsakingas už tvarką--
Ak, ar nenorėtumėt gurkšnelio arbatos, pone? Jis sušildys jus akimirksniu.
Ne! Jokios arbatos. Jokios arbatos!
Jo ūsai kutena, mama!
Ak! Sveikas!
Uh-oh.
Čia yra svetimas.
Šeimininke, leiskite paaiškinti. Ponas pasiklydo miškuose.
Jis buvo sušalęs ir peršlapęs, taigi--
Šeimininke, norėčiau pasinaudoti proga ir pasakyti...
Kad buvau prieš visą laiką. Tai jo kaltė.
Mėginau sustabdyti juos. Bet ar manęs kas klausė? Ne, ne--
Kas tu? Ką čia veiki?
Aš-Aš-Aš pasiklydau miškuose ir--
- Tu čia nepageidaujamas! - A-A-Atsiprašau.
- Į ką spoksai? - Į n-nieką.
Taigi, atvykai paspoksoti į pabaisą, argi ne?
Prašau, nenorėjau nieko blogo! M-Man tik reikėjo vietos apsistoti.
- Aš suteiksiu tau vietą apsistoti! - Ne, ne, prašau! Ne! Ne!
Ak, vaikine. Belle tuoj sulauks didžiausio gyvenimo siurprizo, a, Gastonai?
Taip, tai jos laiminga diena.
Norėčiau padėkoti visiems už tai, kad atėjote į mano vestuves.
Pirmiausia geriau nueisiu ir pasipiršiu merginai.
O tu, Lefou, tuo metu, kai Belle ir aš išeisim pro tas duris- -
Ak, žinau! Žinau! Aš suvadovausiu orkestrui!
- Ne dabar! - Atsiprašau.
Ak!
Gastonai, koks malonus netikėtumas.
Tikrai? Aš pilnas netikėtumų.
Žinai, Belle, nėra mieste nė vienos merginos, kuri nenorėtų būti tavo vietoje.
Tai diena--
Tai diena, kada išsipildys tavo svajonės.
O ką tu žinai apie mano svajones, Gastonai?
Labai daug! Štai. Įsivaizduok.
Kaimiškas medžiotojų namelis, mano paskutinis grobis kepantis ant ugnies...
ir mano mažoji žmonelė, masažuojanti man pėdas...
Tuo tarpu mūsų mažyliai žais ant grindų su šunimis.
- Mes turėsim jų šešis ar septynis. - Šunis?
Ne, Belle.
- Berniukus, tokius žaliūkus, kaip aš. - Įsivaizduoju.
- Ar žinai, kad bus ta maža žmona? - Leisk man pagalvoti.
- Tu, Belle. - Gastonai, aš--
Aš netekau žado.
Tikrai nežinau, ką pasakyti.
- Pasakyk, kad tekėsi už manęs. - Labai gaila, Gastonai, bet--
bet aš to nenupelniau!
Taigi, kaip pavyko?
Vis tiek Belle bus mano žmona.
Neklysk dėl to.
Koks jautrus!
Ar jis išėjo?
Ar gali įsivaizduoti? Jis paprašė manęs tekėti.
Aš, žmona to neišauklėto, tuščiagalvio--
Madam Gaston
Argi nematot
Madam Gaston jo maža žmona
Ne, pone, tai ne man Užtikrinu jus
Noriu daugiau, nei šis provincialus gyvenimas
Noriu nuotykių kažkur toli
Noriu to labiau nei galiu apsakyti
Ir kartą aš sutiksiu tą
Kuris mane supras
Aš noriu daug daugiau nei jie yra suplanavę
Philippe! Ką tu čia darai? Kur--
Kur tėtis? Kur jis, Philippe? Kas atsitiko?
Ak, reikia jį surasti. Turi nuvežti mane pas jį.
Kas čia per vieta?
Philippe, prašau, ramiai.
Ramiai.
Tėti!
Negalėjom patylėti, ar ne?
Tiesiog privalėjom pakviesti jį pasilikti, ar ne?
Paduoti jam arbatos, pasodinti į šeimininko kėdę.
- Glostyti šunį! - Mėginau būti svetingas.
Sveiki? Ar čia kas nors yra?
Sveiki?
Tėti? Tėti?
Ar tu čia?
Mama, pilyje yra mergina.
Dabar, Čipai, nenoriu, kad kurtum tokias istorijas.
Tikrai, mama. Mačiau ją.
- Daugiau nė žodžio. Į vonią. - Bet-- Kas--
Mergina! Pilyje mačiau merginą!
Matai, juk sakiau!
Neatsakingas, nerūpestingas, vaškinis, išsižiojęs--
Tėti?
Ar matei tai?
- Mergina! - Žinau, kad tai mergina.
Ar nesupranti? Tai ji! Mergina, kurios laukėme!
- Ji atėjo, kad panaikintų užkeikimą! - Minutėlę! Minutėlę!
Tėti?
Sveiki? Ar čia kas nors yra?
Palauk! Ieškau savo tėvo. Aš--
Juokinga. Buvau tikra, kad čia kažkas yra.
A-Ar čia kas nors yra?
- Belle? - Tėti!
- K-K-Kaip mane radai? - Ak, tavo rankos ledinės.
- Reikia tave iš čia išlaisvinti. - Belle, noriu, kad tu išeitum iš čia.
- Kas taip su tavim pasielgė? - Nėra laiko paaiškinimams.
- Privalai eiti. Dabar! - Nepaliksiu tavęs.
- Ką tu čia darai? - Bėk, Belle!
- Kas ten? Kas tu? - Šios pilies šeimininkas.
Ieškojau savo tėvo. Prašau paleisk jį.
-Argi nematai, kad jis serga? -Tada jis neturėjo čia pasirodyti!
Bet jis gali mirti. Prašau, padarysiu bet ką.
Tu nieko negali padaryti. Jis mano belaisvis.
Ak, turėtų būti koks nors būdas Aš galiu-- Palauk!
- Paimk mane vietoje jo. - Tave?
Tu užimsi jo vietą?
Belle, ne! Tu nesupranti, ką darai!
Jei taip, ar paleisi jį?
Taip, bet privalai pažadėti, kad liksi čia amžiams.
Išeik į šviesą.
Ne, Belle! Neleisiu tau taip pasielgti!
- Duodu žodį. - Sutarta!
Ne, Belle, paklausyk. Aš senas. Aš jau nugyvenau savo gyvenimą.
- Palauk! - Belle! - Palauk!
Ne! Prašau pasigailėk mano dukters. Prašau!
Gali dėl jos nebesijaudinti. Nuvežkit jį į kaimą.
Išleiskit mane. Prašau išleiskit mane!
Išleiskit mane! Prašau! Prašau!
- Šeimininke? - Ką?
Ee, kadangi mergina liks su mumis kuriam laikui...
Pamaniau, kad norėtumėte pasiūlyti jai patogesnius kambarius.
Kita vertus, gal ir ne.
Tu net neleidai man atsisveikinti.
Aš daugiau niekada jo nebepamatysiu.
- Aš negalėjau net pasakyti sudie. - Palydėsiu tave į tavo kambarį.
Mano kambarį? Bet aš maniau--
- Tu nori-- Tu nori likti bokšte? - Ne.
Tada sek paskui mane.
- Pasakyk jai ką nors. - Ee? Ak.
Aš, ee, manau tau čia patiks.
Pilis dabar yra tavo namai, taigi gali eiti kur nori, tik nė į vakarinį sparną.
- Kas yra vakariniame-- - Tai draudžiama!
Dabar, jei ko prireiks, mano tarnai patarnaus tau.
Vakarienė. Pakvieskit ją vakarienės.
Tu vakarieniausi su manimi. Ir tai nėra prašymas!
Kas ji mano esanti? Ta mergina susipainiojo su ne tuo vyruku.
- Niekas nesako "ne" Gastonui! - Tikra tiesa!
Atmestas! Atstumtas! Viešai pažemintas!
Kodėl, tai daugiau nei galiu pakelti.
- Daugiau alaus? - Kam? Niekas nepadės.
- Aš pažemintas. - Kas, tu? Niekada!
Gastonai, turi susiimti.
Po velnių, tu keli man nerimą, Gastonai
Toks nusivylęs šioje lindynėje
Kiekvienas čia esantis vyrukas norėtų būti tavimi, Gastonai
Nežiūrint į tavo nesėkmes
Nė vienu vyru mieste nesižavima taip, kaip tavimi
Tu patinki visiems
Visi tave gerbia ir žavisi tavimi
Ir nėra labai sunku
Suprasti kodėl
Niekas nėra
Toks vikrus, kaip Gastonas Niekas nėra toks greitas, kaip Gastonas
Niekieno kaklas nėra toks storas, kaip Gastono
Mieste nėra nė vieno žmogaus, nors pusiau
Toks tobulas Tikras deimantas
Galite paklausti bet kurio Tomo, Diko ar Stenlio
Ir jie pasakys, kieno komandoje jie norėtų žaisti
Niekas
Nėra toks, kaip Gastonas Centrinė figūra, kaip Gastonas
Niekas neturi tokio smakro, kaip Gastonas
Tikras pavyzdys taip, aš sujaudintas
Vaje, koks vyrukas tas Gastonas
Sušukim 5 kartus "Valio" Sušukim 12 kartų "hip-hip"
Gastonas yra geriausias, o visi kiti nesvarbu
Niekas
Nesikauna taip, kaip Gastonas Nesiaiškina santykių, kaip Gastonas
Imtynėse niekas nekanda taip, kaip Gastonas
Nes nėra kito tokio pat tvirto ir raumeningo
Kaip ir matote, turiu didelius raumenis
- Jis nė kiek ne liesas - Tikra tiesa!
Ir kievienas jo kūno centimetras, padengtas plaukais
- Niekas nesmūgiuoja taip, kaip Gastonas - Svaido sąmojus taip, kaip Gastonas
Spjaudymo rungtynėse niekas nespjaudo kaip Gastonas
Aš ypač puikiai spjaunu
- Tfū! - Dešimt taškų Gastonui
Kai buvau mažas suvalgydavau keturis tuzinus kiaušinių
Kiekvieną rytą, kad išaugčiau didelis
O dabar kai suaugau, suvalgau penkis tuzinus kiaušinių
Todėl ir esu toks milžiniškas
Niekas
Nešaudo taip kaip Gastonas Nedaro tokių stebuklų, kaip Gastonas
Nevaikšto aplink avėdamas tokius batus, kaip Gastonas
Viskam papuošti naudoja elnių ragus
Vaje, koks vyrukas
Tas Gastonas
- Pagalbos! Kas nors padėkit man! - Maurice?
Prašau! Prašau, man reikia jūsų pagalbos.
Jis uždarė ją-- Jis uždarė ją požemyje!
- Kas? - Belle. Privalome eiti.
Ne-- Negalime prarasti nė minutės.
Ei! Ramiau, Maurice.
Kas uždarė Belle požemyje?
Pabaisa! Siaubingas, baisus žvėris!
- Ar tai didelis žvėris? - Milžiniškas!
- Ilgu, bjauriu snukiu? - Neapsakomai bjauriu!
- Ir aštriomis iltimis? - Taip, taip! Ar padėsite man?
Gerai, seni. Mes tau padėsim.
Tikrai? Ak, dėkoju, dėkoju, dėkoju!
Pamišęs senasis Maurice.
Visada taip gera iš jo pasijuokti.
Pamišęs senasis Maurice, hmm?
Pamišęs senasis Maurice. Hmm.
Lefou, bijau, kad galvojau
- Pavojingas laiko leidimas - Žinau
Bet tas trenktas senas kvaiša yra Belle tėvas
Ir jo pamišimas visai nedidelis
Dabar sraigteliai mano galvoje pradeda suktis
Nuo tada, kai pažvelgiau į tą pamišusį senį
Matai, prižadėjau sau, kad vesiu Belle
Ir dabar mąstau apie planą
- Jei aš-- - Taip?
- Tada mes-- - Ne, ar ji?
- Spėk! - Dabar suprantu!
- Eime! - Eime!
Niekas
Nerengia sąmokslų, kaip Gastonas Nesigriebia apgaulės, kaip Gastonas
Planų, kaip persekioti nekaltus Imasi veiksmų, kaip Gastonas
Taigi ir toliau švęsime jo vestuves
Vaje, kas per vyrukas
Tas Gastonas
Ar kas nors man padės?
- Kas ten? - Ponia Potts, mieloji.
Pamaniau, kad norėtum gurkšnelio arbatos.
Bet jūs-- Jūs--
- Ak! Atsargiai. - Tai neįmanoma!
Žinau, bet visgi taip yra.
Sakiau, kad ji graži, mama, ar ne?
Gerai, Čipai, dabar pirmyn. Lėtai.
- Neišpilk. - Dėkoju.
Nori pamatyti pokštą?
- Čipai! - Oi, atsiprašau.
Tu labai narsiai pasielgei, brangioji.
- Mes visi taip manome. - Bet aš praradau tėvą...
savo svajones, viską.
Aukštyn nosį, vaikeli. Galų gale viskas baigsis gerai.
Pamatysi. Ak, paklausyk manęs...
tauškiame čia, o laikas dengti stalą vakarienei.
- Čipai? - Iki!
Ką gi, dabar pažiūrėkim ką apsirengsime vakarienei?
Ak, pažiūrėkim kas padėta mano stalčiuose.
Ak, kaip nesmagu!
Hmm. Ak, štai prašau!
Atrodysi žavingai apsirengusį šią suknelę!
Tai labai miela iš Jūsų pusės, bet aš nevakarieniausiu.
Ak, bet tu privalai!
Hmm, hmm, hmm, hmm, hmm.
Vakarienė patiekta.
Kodėl taip ilgai? Liepiau jai nusileisti.
- Kodėl jos čia dar nėra? - Ak, pamėginkite būti kantrus, pone.
Mergina prarado savo tėvą ir laisvę per vieną dieną.
Šeimininke, ar nepagalvojote, kas galbūt...
ši mergina galėtų būti ta, kuri panaikins užkeikimą?
Žinoma pagalvojau! Aš ne kvailys.
Gerai! Taigi, jūs įsimylite ją...
ji įsimyli jus, ir žybt!
Užkeikimo nebėra. Mes vėl tapsime žmonėmis dar iki vidurnakčio.
Ak, nėra taip paprasta, Lumiere. Tam reikia laiko.
Bet rožė jau pradėjo vysti.
Ak, nėra prasmės.
Ji tokia graži, o aš-- Ką gi, pažvelk į mane!
Ak, privalote padėti jai pamatyti, kas slypi už išorės.
Nežinau kaip.
Ką gi, pradėkit nuo prideramos išvaizdos.
Išsitieskit. Pamėginkite elgtis kaip džentelmenas.
Ak, taip. Kai ji įeis, padovanokite jai plačią, galantišką šypseną.
Na gi, na gi. Parodykit man šypseną.
- Bet neišgąsdinkit vargšės mergaitės. - Sužavėkite ją aštriu sąmoju.
Būkit švelnus.
- Apipilkit ją komplimentais. - Bet būkit atviras.
O svarbiausia, privalote valdytis!
Štai ir ji!
Labas vakaras.
Ką gi, kur ji?
Kas? Ak, cha cha cha! Mergina, taip. Mergina.
Ką gi, iš tiesų ji ruošiasi- -
Aplinkybės yra tokios--
Hm, ji neateis.
Ką!
O, varge. Jūsų Malonybe! Jūsų Šviesybe!
Nebūkime ūmūs!
- Pamaniau, kad liepiau nusileisti vakarienės! - Aš neišalkus.
Tu išeisi arba aš-- aš-- Aš išlaušiu durys!
Šeimininke, galiu ir klysti, bet tai gali būti ne...
geriausias būdas laimėti merginos meilę.
Pamėginkite prašau būti džentelmenu.
Bet jos toks bjaurus charakteris.
Švelniai, švelniai.
- Ar nusileisi vakarienės? - Ne!
Meiliai, švelniai.
Man būtų labai malonu...
jei tu kartu su manim pavakarieniautum.
Ir pasakom prašau.
- Prašau. - Ne, dėkoju.
- Tu negali lindėti ten amžiais! - Galiu.
Puiku! Tada pirmyn ir badauk!
Jei ji nevalgo su manimi, tada ji nevalgo visai!
O, varge. viskas susiklostė nelabai gerai, ar ne?
Lumiere, stok į sargybą prie durų...
ir tučtuojau pranešk man, jei pamatysi nors menkiausią pokytį.
Galite pasitikėti manimi, mano kapitone.
Ką gi, dabar galime nusileisti laiptais ir pradėti tvarkytis.
Prašiau gražiai, bet ji atsisakė.
K-K-Ko-- Ko ji iš manęs tikisi, meldimo?
Parodyk merginą.
Bet šeimininkas nėra toks blogas, jei tik jį pažintum geriau.
- Kodėl nesuteiki jam progos? - Nenoriu pažinti jo geriau.
Nenoriu turėti nieko bendro su juo.
Aš tik apgaudinėju save.
Ji manyje nematys nieko kito...
tik pabaisą.
Tai beviltiška.
- Ak, ne. - Ak, taip.
- Ak, ne. - Ak, taip, taip, taip!
Esu nukentėjusi nuo tavęs jau anksčiau.
Aliarmas! Ji pabėgo!
Na gi, Čipai. Į spintelę kartu su broliais ir seserimis.
Bet aš dar nenoriu miego.
- Nori. - Ne, nenoriu.
Dirbau ir plūkiausi ištisą dieną, ir kam?
Kulinarijos šedevras prapuls veltui!
Ak, nustok bambėti. Ši naktis buvo ilga visiems mums.
Ką gi, jei paklaustumėt manęs, ji užsispyrusi!
Pagaliau gi jis pasakė prašau.
Bet, jei šeimininkas neišmoks valdytis, jis niekada nepanaikins--
Malonu jus čia matyti, panele.
Aš esu Cogsworth, namų ūkio viršininkas.
- Tai Lumiere. - En chante, mieloji.
Jei yra-- nustok-- kas nors, ką-- prašau-- galime padaryti...
kad tavo viešnagė būtų malonesnė--
- Aš truputį išalkau. - Tikrai?
Girdėjot? Ji alkana!
Pakurkit ugnį. Kelkit sidabrą. Pažadinkit porcelianą.
Atmenate, ką sakė šeimininkas.
Ak, tauškalai! Nesiruošiu leisti vargšam vaikui badauti.
Gerai, puiku. Vandens stiklinė, duonos riekelė, o tada--
Cogsworth, tu mane stebini!
Ji nėra kalinė. Ji mūsų viešnia!
Privalome padėti jai jaustis laukta čia. Čionai, panele.
Ką gi, liaukitės.
Jei šeimininkas sužinos apie tai, kentėsime mes.
Žinoma, žinoma.
Bet kokia vakarienė be trupučio muzikos?
Muzikos?
Su giliu išdidumu ir dideliu malonumu...
mes sveikiname jus šiandien.
Ir dabar mes kviečiame jus atsikvėpti.
Prisitraukite kėdę, o tuo tarpu svetainė išdidžiai pristato...
jūsų vakarienę.
Būk mūsų viešnia
Išmėginkite mūsų paslaugas
Užsiriškite servetėlę ant kaklo, mieloji, o mes padarysime visa kitą
Sriuba dujour Karšti hors d'oeuvres
Mes gyvename tam, kad tarnautume
Pamėgink pilkos masės Ji skani
Netiki manimi Paklausk lėkščių
Jos gali dainuoti Jos gali šokti
Be visa ko, panele tai Prancūzija
Ir vakarienė čia visada geriausia
Pimyn, atsiversk meniu
Pažvelk, o tada būsi mūsų viešnia
Taip, mūsų viešnia Būk mūsų viešnia
Jautienos ragu, sūrio sufle Pyragas ir pudingas en flambe
Mes paruošėme ir patieksime kulinarijos kabaretą
Tu viena ir išsigandus bet puota jau paruošta
Nėra nė vieno rūškano ar besiskundžiančio
Kol stalo įrankiai vaidina
Mes juokaujam, aš žongliruoju žvakėmis
Ir visa tai puikaus skonio, pačio geriausio
Pirmyn ir pakelk savo taurę Laimėjai nemokamą bilietą
Būti mūsų viešnia Jei esi įsitempęs
Mes siūlome puikią vakarienę
Būk mūsų viešnia, būk mūsų viešnia Būk mūsų viešnia
Gyvenimas toks nervinantis tarnui, kuris netarnauja
Jis jaučiasi nepilnavertis, nelaudamas komandų
Atstok!
Ak, kur tos dienos, kai buvom naudingi
- A? - Staiga tos geros dienelės dingo
- Ak! - Dešimt metų mes rūdijom
Mums reikia daug daugiau nei dulkėti lentynose
Reikia praktikuotis Galimybės parodyti įgūdžius
Daugumą dienų mes paprasčiausiai nieko neveikėm pilyje
Suglebę, stori ir tingūs Tu įėjai ir - opapa
Viešnia, viešnia Štai kaip, kokia laimė
Vynas išpilstytas, ir, ačiū dievui, mes turėjome švarių servetėlių
Su desertu ji gers arbatą Ir, mano brangioji, man tai patinka
Kol puodeliai šokinėja Aš užvirsiu, aš užplikysiu arbatą
Aš sušilsiu, būsiu labai karšta Jergutėliau, tai dėmė
Nuvalykim ją Mes norim, kad draugija būtų sužavėta
Turim daug darbo Vieną gabalėlį ar du?
- Tau, mūsų viešnia - Ji mūsų viešnia
- Būk mūsų viešnia
- Būk mūsų viešnia, būk mūsų viešnia Jūsų noras - mums įsakymas - Eime, žmonės. Pasilinksminimas baigtas.
Jau dešimt metų niekas čia nesisvečiavo, ir mums svarbu
Patiekti jums maistą, palengvinti gyvenimą Taip, tikrai, mūsų tikslas - įtikti
Kol dega žvakės
Leiskite padėti Mes tieksime
Patiekalą po patiekalo
Vieną po kito
Iki sušuksi Gana, aš soti
Tada, mes dainuosime, kol nueisi miegoti
Šiąnakt tu pailsinsi kojas Bet dabar, valgykime
Būk mūsų viešnia
Prašau būk mūsų
Viešnia
- Bravo! Buvo nuostabu! - Dėkoju.
Ačiū, panele. Puikus vaidinimas, ar ne? Visi!
Dievulėliau, pasižiūrėkite į laikrodį. Dabar laikas į lovą, laikas į lovą.
Ak, tikriausiai negalėsiu dabar užmigti.
Tai pirmas kartas, kai esu užburtoje pilyje.
Užburtoje!
Kas išsitarė apie tai, kad pilis užburta?
- Tai buvai tu, ar ne? - Pati tai supratau.
Norėčiau apsižvalgyti, jei Jūs nieko prieš.
- Ak, norėtumėt ekskursijos? - Minutėlę. Minutėlę.
Nesu įsitikinęs, kad tai gera mintis.
Negalime jai leisti jai užeiti į tam tikras vietas, jei supranti, ką noriu pasakyti.
Gal būt norite man viską parodyti. Įsitikinus, kad žinote viską, ką reikia žinoti apie pilį.
Ką gi! Iš tiesų, aš--
Taip, žinoma.
Kaip matote, pseudo-fasadas buvo nuplėštas...
kad parodyti minimalistinį rokoko dizainą.
Atkreipkite dėmesį į neįprastas skliautines lubas.
Štai dar vienas vėlyvojo neoklasicizmo baroko periodo pavyzdys.
Ir, kaip visada sakau, jei tai ne barokas, nelieskite.
Kuo baigiau?
Į vietas!
Tada dabar, jei galėčiau atkreipti jūsų dėmesį į skrendančias atramas virš--
Hm, panele?
- Kas ten? - Kur? Ten? Ak, nieko.
Absoliučiai nieko įdomaus vakariniame sparne.
Dulkėta, pilka, labai nuobodu.
Ak, štai kur vakarinis sparnas!
Puikus ėjimas.
Įdomu, ką jis ten slepia.
- Slepia? Šeimininkas nieko neslepia. - Tada tai nebūtų draudžiama.
Tai, hmm, hmm-- Panelė norėtų, hm, hm, pamatyti ką nors kitą?
Turime rinktinių gobelenų, pagamintų net--
- Gal vėliau. - Hm, sodai...
o, o gal-- biblioteka?
Turite biblioteką?
- Taip! Žinoma. - Su knygomis.
- Daug knygų! - Kalnais knygų!
- Miškais knygų! - Kriokliais!
- Liūtimi! - Pelkėmis knygų!
Daugiau knygų, nei kada gyvenime galėsi perskaityti.
Knygos, bet kuria kada nors tirta tema...
kiekvieno rašytojo, kuris kada nors plunksna palietė popieriaus lapą.
Ak, ak.
- Kodėl atėjai čionai? - Aš-- Aš atsiprašau.
- Perspėjau, kad niekada neitum čia! - Nenorėjau nieko blogo.
Ar supranti, ką galėjai padaryti?
Prašau! Nustok!
- Išeik! - Ne!
Išeik!
- Kur eini? - Pažadėjau ar ne...
Negaliu likti čia daugiau nė akimirkos.
Ne, palauk, prašau! Prašau palauk!
Ne!
Štai, dabar. Nedaryk to.
Tiesiog laikyk nejudindamas.
- Skauda! - Jei nejudėtum, tiek neskaudėtų!
Ką gi, jei nebūtum pabėgus, to nebūt atsitikę.
Jei nebūtum manęs išgąsdinęs, aš nebūčiau pabėgus.
Ką gi, tavęs neturėjo būti vakariniame sparne!
Ką gi, turėtum išmokti valdytis!
Dabar, nejudėk. Gali truputėli gelti.
Beje, dėkoju, kad išgelbėjai man gyvybę.
Nėra už ką.
Paprastai neišeinu iš beprotnamio vidurnaktį...
bet jis pasakė, kad bus verta.
- Klausau. - Padėtis tokia.
Aš nusprendžiau vesti Belle.
Bet ją reikia truputį įtikinti.
Uždarykite jį!
Visi žino, kad jos tėvas pamišęs.
Jis buvo čia rėkdamas apie pabaisą pilyje.
Maurice nepavojingas.
Esmė tame, kad Belle padarys bet ką...
kad jo neuždarytų.
Taip, net ištekės už jo.
Taigi norite įmesti jos tėvą į beprotnamį...
iki ji sutiks ištekėti už Jūsų.
Ak, kaip bjauru! Man tai patinka!
Jie niekas man nepadės, tai grįžiu atgal vienas!
Taip, ar tai viskas? Nesvarbu, kiek tai kainuos!
rasiu pilį ir kaip nors, aš--
Aš išlaisvinsiu ją iš ten.
- Belle! Maurice! - Ak, gerai.
Spėju, kad visa tai nesuveiks.
Jie kada nors sugrįš.
O kada taip atsitiks, mes jų lauksim.
Lefou, nejudėk iš to taško...
kol Belle ir jos tėvas negrįš.
Bet-- Bet aš--
Ak, po velnių!
Niekada nieko panašaus nejaučiau nė vienam žmogui.
Norėčiau padaryti ką nors malonaus jai, bet ką?
Ką gi, yra įprasti būdai.
Gėlės, saldainiai, pažadai, kurių neketini tesėti.
Ak, ne, ne, tai turėtų būti kažkas labai ypatingo.
Tai kas ją sudomintų. Minutėlę!
Belle?
Yra kai kas, ką noriu tau parodyti.
Bet pirma, turi užsimerkti.
Tai staigmena.
- Ar galiu atsimerkti? - Ne, ne. Dar ne.
Palauk čia.
- Ar dabar galiu atsimerkti? - Gerai. Dabar!
Negaliu patikėti!
Niekada gyvenime nesu mačiusi tiek daug knygų.
- Tau-- Tau patinka? - Nuostabu!
- Tada tai tavo. - Ak, labai ačiū.
- Tik pažvelk į tai! - Žinojau, kad pavyks.
Kas? Kas pavyks?
- Teikia daug vilčių. - Argi ne nuostabu?
- Nieko nemačiau. - Eime, Čipai.
Virtuvėje laukia daug ruošos darbų.
Bet apie ką jie kalba? Kas vyksta? Na gi, mam.
Jame yra kažkas švelnaus ir beveik mielo
Bet jis buvo nemalonus Ir šiurkštus, ir nemandagus
O dabar jis šaunus ir toks neužtikrintas
Stebiuosi kodėl to nepastebėjau anksčiau
Ji pažvelgė į šią pusę Manau, kad tai mačiau
o tada mes susilietėm ji nepašiurpo nuo mano letenos
Ne, to negali būti Nekreipsiu į tai dėmesio
Bet ji niekada anksčiau į mane taip nežvelgė
Nauja ir truputi kelia nerimą
Kas galėjo pagalvoti
Kad tai gali būti
Tiesa
Tiesa, kad jis nėra žavusis princas
Bet jame kažkas yra
Tai, ko paprasčiausiai nematau
- Ką gi, kas galėjo pagalvoti - Ką gi, dievaži
- Ką gi, kas galėjo žinoti - Ką gi, tikrai kas
Ir kas galėjo atspėti, kad jie patys sutars
- Tai taip keista, palauk ir pamatysi - Palauksime
Dar kelias dienas
Yra kažkas, ko anksčiau nebuvo
Žinai, tikriausiai, yra kažkas, ko anksčiau nebuvo
Kas?
Tikriausiai yra kažkas, ko anksčiau nebuvo
- Kas ten yra, mama? - Ššš.
Papasakosiu tau, kai paaugsi.
Gerai, visi jūs žinote, kodėl čia susirinkome.
Turime lygiai 12 valandų, 36 minutes ir 15 sekundžių...
sukurti stebuklingiausiai, puikiausiai...
romantiškiausiai aplinkai, kuri buvo žinoma žmogui ar pabaisai.
Tiesa. Ar turiu jums priminti...
kad kai nukris paskutinis rožės lapelis...
užkeikimo negalima bus panaikinti!
Labai gerai. Visi žinote savo pareigas.
Pusė jūsų į vakarinį sparną, pusė į rytinį sparną...
likusieji - su manimi.
Pralinksmėk, Cogsworth, ir leisk gamtai veikti.
Akivaizdu, kad tarp jų yra kibirkštis.
Taip, bet nebus jokios žalos, jei pakurstysim liepsnas, supranti--
truputį.
Be to, jie turi įsimylėti šįvakar, jei norime kada nors vėl tapti žmonėmis.
- Ak, vėl žmonėmis. - Vėl žmonėmis.
Taip, pagalvok, ką tai reiškia.
Aš vėl kepsiu Aš vėl gerai atrodysiu
Su panele pilnas žavesio
Kai vėl būsiu žmogus Vėl būsiu žmogus
Šaltakraujis ir elegantiškas, ir švytintis žavesiu
Vėl asistuosiu merginoms Vėl madingas ir sportuojantis
Kas vėl kels keliems vyrams pavojų
Nušoksiu nuo šios lentynos ir vėl būsiu savimi
Negaliu sulaukti, kol būsiu vėl žmogus
Vėl būsim žmonėmis Tiesiog žmonėmis
Mes nebebūsime papuošalais ir niekučiais
Kai vėl būsime žmonėmis Geri ir žmonės vėl
Ak, mieloji, mes vėl būsime viršūnėje
Galėsim darytis ir pudruotis O aš nebūsiu tokia milžiniška
Tada lengvai praeisiu pro tas duris
Aš trykšiu taktu
Aš dėvėsiu mantiją Turėsiu plaukus
Mano prigimtis būti vėl žmogumi
Kai vėl būsime žmonėmis Vėl būsime žmonėmis
Kai pasaulis vėl įgaus prasmę
Aš pasikeisiu
Tikrai tai bus keista
Kaip galiu, jei esu įsitempęs
Trobelėje prie lūšnos Sėdėsiu atsilošęs ir siurbčiosiu arbatą
Tegul prasideda mano ankstyvoji pensija
Toli nuo vaškinių kvailių Grįšiu vadovauti
-Ir ilsėsiuosi - Kai vėl būsiu žmogumi
Taigi šveiskite grindis greitai
Įleiskime į kambarį šiek tiek šviesos
Jaučiu, galiu pasakyti, kad kai kas gali panaikinti užkeikimą
Dabar bet kurią akimirką
Nušveiskite žalvarines durų rankenas
Įspėkite šiukšlių dėžes ir šluotas
Manau, viskas vyksta, kaip suplanuota Mūsų laikas galbūt atėjo
Dabar bet kurią akimirką
Atverkite langines ir įleiskite šiek tiek oro
Padėkite juos čia O tuos - tenai
Iššluokite metus liūdesio ir ašarų
Ir išmeskite juos
Kai vėl būsime žmonėmis Vėl būsime žmonėmis
Kai pagaliau mergina išlaisvins mus
Vėl skruostai degs Tikimės, kad taip ir bus
Vėl atgausime gyvenimo džiaugsmą
Vėl žaisime, Vėl atostogausime
Ir meldžiamės, kad tai įvyktų tučtuojau.
Mes raginsime Mes stumsime
Jie įsimylės
Ir pagaliau mes vėl būsime žmonėmis
"Deja, likimas liūnas netikėtai"
"Jaunam Romeo teko ir Džiuljetai"
- Ar negalėtum dar kartą jos perskaityti? - Imk, kodėl tau jos neperskaičius?
Hmm, gerai.
- Negaliu. - Nori pasakyti, niekada nesimokei?
Mokiausi-- truputį.
Tiesiog tai buvo labai seniai.
Ką gi, aš tau padėsiu.
- Pradėsi čia. - Čia.
- Gerai. "Dvu--" - "Dvi."
"Dvi." Žinojau tai. "Dvi senos šeimos..."
Mes vėl šoksime Mes vėl suksimės
Mes vėl taip lengvai suksimės
Kai vėl būsime žmonėmis Vėl būsime žmonėmis
Mes šoksime valsą, tuos senus viens-du-trys
Mes vėl slysime Mes vėl čiuošime
Žengsime, bėgsime kaip tik norėsime
Kaip tikri žmonės daro
Būsiu tuo, kuo buvau
Tą puikų rytą, kai visi atgimsime
Ir visi būsime žmonėmis
Vėl
Šiąnakt - ta naktis.
- Nesu tikras, kad galiu tai padaryti. - Neturite laiko būti drovus.
Privalote būti drąsus, bebaimis.
Drąsus! Bebaimis!
Bus muzika, romantiška žvakių šviesa...
aš tuo pasirūpinsiu.
Ir kai ateis laikas, Jūs prisipažinsite meilėje.
Taip, aš pri--
Aš, aš-- Ne, negaliu.
- Jums rūpi mergina, ar ne? - Daugiau nei kas kita.
Ką gi, tada privalote jai pasakyti.
Opa! Ak, atrodote taip-- taip--
Kvailai.
Nevisai tas žodis, kurio ieškojau.
Galbūt šiek tiek per daug.
Jūsų dama laukia.
Pasaka sena kaip laikas
Tikroviška, kokia tik gali būti
Vos pažįstami
Tada kažkas nutinka
Netikėtai
Tiesiog mažas pasikeitimas
Visiškai mažutis
Abu šiek tiek išsigandę
Nė vienas nepasiruošęs
Gražuolė ir pabaisa
Visiškai tokie pat
Visiškai nustebę
Niekada tokie, kaip anksčiau Visiškai tikri
Kaip ir tuo, kad saulė pakils
Pasaka sena kaip laikas
Melodija sena kaip daina
Atrodo keista ir neįprasta Atrandi, kad gali pakeisti
Sužinai, kur klydai
Tikra kaip saulė
Kylanti rytuose
Pasaka sena kaip laikas Daina sena kaip rimas
Gražuolė ir pabaisa
Šššš.
Pasaka sena kaip laikas
Daina sena kaip rimas
Gražuolė ir pabaisa
Tiesiai į komodą dabar, Čipai.
Jau seniai tau laikas miegoti.
Labos naktis, mielasis.
Belle?
Ar tu laiminga su manimi?
Taip.
Kas yra?
Jei tik galėčiau vėl pamatyti savo tėvą nors akimirkai.
Labai jo ilgiuosi.
Yra būdas.
Šis veidrodis parodys tau viską...
viską, ką tik nori pamatyti.
Norėčiau pamatyti savo tėvą, prašau.
Tėti! Ak, ne!
Jis serga. Jis galbūt miršta, ir yra vienas.
- Tada tu-tu privalai eiti pas jį. - Ką tu pasakei?
Paleidžiu tave. Tu nebesi mano belaisvė.
Nori pasakyti, aš laisva?
- Taip. - Ak, dėkoju.
Laikykis, tėti. Aš jau einu.
Pasiimk su savimi, kad galėtum visada...
atsigręžti atgal ir prisiminti mane.
Dėkoju už supratimą, kad jam reikia manęs.
Ką gi, Jūsų Didenybe, privalau pasakyti...
viskas eina kaip sviestu patepta.
Žinojau, kad tai slypi Jūsų viduje.
Leidau jai išeiti.
Taip, taip, pui--
Jūs ką? Kaip galėjote taip pasielgti?
- Privalėjau. - Taip, bet, bet, bet-- bet kodėl?
Nes myliu ją.
Jis ką padarė?
- Taip, deja, tai tiesa. - Ji išvyksta?
Bet jis buvo taip arti.
Po visų šių metų jis pagaliau išmoko mylėti.
Tada viskas gerai. Tai turėtų panaikinti užkeikimą!
Bet to nepakanka. Ji taip pat turi pamilti jį.
Dabar per vėlu.
Tėti? Tėti?
Jie grįžo.
- Belle! - Ššš.
Viskas gerai, tėti. Aš namie.
Maniau, kad nebepamatysiu tavęs.
- Labai tavęs pasiilgau! - Bet pabaisa--
- Ar tu-- Kaip pavyko pabėgti? - Aš nepabėgau, tėti.
- Jis-- Jis leido man eiti. - Tas siaubingas pabaisa?
Bet jis pasikeitė, tėti. Jis kažkaip pasikeitė.
- Sveiki! - Ak, "zuikis".
Ką gi, sveikas, mažyli.
-- Nemaniau, kad vėl pamatysiu tave.
Belle, kodėl tu išėjai?
Ar tu mūsų nebemyli?
Ak, Čipai. Žinoma, myliu. Tiesiog--
- Kuo galiu padėti? - Atėjau išvežti tavo tėvo.
- Mano tėvo? - Nesijaudinkit, panele.
Mes gerai juo rūpinsimės.
- Mano tėvas nėra pamišęs! - Jis kliedėjo kaip beprotis!
- Mes visi jį girdėjome, ar ne? - Taip!
- Ne, aš neleisiu! - Belle?
Maurice, papasakok mums dar kartą, seni.
Kokio dydžio buvo ta pabaisa?
Jis buvo-- noriu pasakyti, jis buvo-- jis buvo, ee, milžiniškas!
Aš-- Aš pasakyčiau, kad jis buvo aštuonių, ne, devynių metrų aukščio!
Ką gi, negali būti daugiau pamišęs!
Sakau jums tiesą!
- Išveskite jį! - Paleiskite mane!
Ne! Negalite taip pasielgti!
Vargšelė Belle. Ak, tikrai apmaudu dėl tavo tėvo.
Tu žinai, kad jis nėra pamišęs, Gastonai.
Galėčiau sutvarkyti šį mažą nesusipratimą, jei- -
- Jei kas? - Jei tekėsi už manęs.
- Ką? - Tik vienas žodis, Belle.
- Tai visa, ko reikia. - Niekada!
- Kaip nori! - Belle? Paleiskite mane!
Mano tėvas nėra pamišęs ir galiu tai įrodyti!
Parodyk man pabaisą.
- Ar jis pavojingas? - Ak, ne, ne, jis niekada nieko nenuskriaus.
Prašau, žinau, kad jis atrodo žiaurus, bet iš tiesų jis mielas ir švelnus.
- Jis mano draugas. - Jei nepažinočiau tavęs geriau...
Pamanyčiau, kad jauti kažkokius jausmus šiam pabaisai.
Jis nėra pabaisa, Gastonai. Tu esi!
Ji tokia pat pamišusi, kaip ir senis!
Pabaisa pabėgs su jūsų vaikais.
- Jis ateis naktį jų pasiimti. - Ne!
Mes nebūsime saugūs, kol jo galva nekabės ant mano sienos!
Sakau, nužudykim pabaisą!
- Nebūsime saugūs, kol jis gyvas - Jis prisėlins prie mūsų naktį
Gausite aukoti savo vaikus tos pabaisos pietums
Jis nuniokos jūsų kaimą, jei leisim jam klajoti laisvai
Taigi atėjo laikas imtis mums veiksmų, vaikinai
Laikas sekti paskui mane
Per rūką, per miškus per tamsą ir per šešėlius
Tai košmaras, bet tai viena jaudinanti kelionė
Pasimelskite tada, kai pereisite per pilies tiltą
O viduje yra kažkas labai siaubingo
Tai pabaisa Jo iltys aštrios kaip skustuvai
Galingos letenos, žudantys nagai
Paklausykit, kaip jis staugia, kaip putoja Bet mes negrįšim namo
Kol jis nebus miręs Geras ir miręs
- Nužudyk pabaisą - Ne, neleisiu jums to padaryti.
Jei tu ne su mumis, tu prieš mus.
- Atveskit senį! - Patraukite savo rankas nuo manęs!
Negalime leisti jiems pabėgti perspėti pabaisos!
- Išleiskite mus! - Išlaisvinsim kaimą nuo pabaisos!
- Kas su manimi? - Aš! Aš!
- Aš! - Uždek fakelą, balnok arklį
Sukaupkit visą savo drąsą
Mes tikimės,kad Gastonas rodys mums kelią
Per rūką, į mišką, kur užkeiktoje pilyje
Kažkas slepiasi Tas, kurio nematote kiekvieną dieną
Tai pabaisa Aukštas kaip kalnas
Mes nesiilsėsime, Kol jis nebus sunaikintas
Į puolimą, pirmyn Griebk savo kardą ir lanką
Pasimelskime ir eime
Mes užpulsime pilį ir atnešime atgal jo galvą!
Turiu perspėti pabaisą. Tai mano kaltė.
Ak, tėti, ką mes darysime?
Tuoj, tuoj. Mes ką nors sugalvosime.
Mes nemėgstame to, ko nesuprantame Tiesą pasakius, tai gąsdina mus
O šis pabaisa yra paslaptingas
Pasiimkite ginklus, pasiimkite peilius Išgelbėkite savo vaikus ir žmonas
Mes išgelbėsim kaimą Ir savo gyvybes
Mes užmušim pabaisą
Žinojau. žinojau, kad kvaila tikėtis.
Galbūt būtų buvę geriau, jei ji nebūtų pasirodžius čia.
- Ar gali būti? - Ar tai ji?
Sacrebleu! Įsibrovėliai!
- Pasikėsinimas! - Ir jie turi veidrodį!
Perspėk šeimininką. Jei jie nori kovoti, mes pasiruošę.
Kas su manimi?
Pasiimkite viską, ką rasite.
Bet atminkite, pabaisa yra mano!
Širdys dega, tikslas aukštas Mes žygiuojame į mūšį
Nebijome, nors pavojus labai didelis
Pakelkite vėliavą, užtraukite dainą Čia eina 50 stipruolių
O 50 prancūzų negali klysti
Užmuškim pabaisą
- Atsiprašau, šeimininke. - Palik mane ramybėje.
Bet, pone, pilis puolama!
Užmušk pabaisą Užmušk pabaisą
- Nepadeda. - Ak, Lumiere, privalome ką nors daryti!
Palaukit! Aš žinau!
Užmušk pabaisą Užmušk pabaisą
Ką darysime, šeimininke?
Dabar jau nebesvarbu. Tiesiog leiskit jiems ateiti.
Užmušk pabaisą Užmušk pabaisą
Dabar!
Taip!
Pirmyn!
Kas per velniava?
Belle, saugokis!
Jums reiktų tai išbandyti.
Čia viršuje, jūs niekingi padugnės.
Dabar!
Ir negrįžkit!
Stokis!
Kas yra, pabaisa?
Per geras ir švelnus, kad kovotum?
Ne!
- Belle! - Ne, Gastonai, nereikia!
Pimyn, Philippe.
Pasirodyk ir kaukis!
Ar tik nebūsi jos įsimylėjęs, pabaisa?
Ar tikrai manai, kad ji norėtų tavęs...
tuo metu, kai turi mane?
Viskas baigta, pabaisa! Belle yra mano!
Paleisk mane! Paleisk mane! Prašau, neskriausk manęs.
Padarysiu bet ką. Bet ką!
Nešdinkis!
- Pabaisa! - Belle.
Belle?
Tu grįžai.
Tu-- Tu grįžai.
Žinoma, aš grįžau.
Negalėjau leisti jiems-- O, tai mano kaltė.
Jei tik būčiau atvykus anksčiau.
Galbūt taip geriau- - taip geriau.
Nesakyk to.
Tau viskas bus gerai.
Dabar mes kartu. Viskas bus gerai, pamatysi.
Bent jau...
Galiu pamatyti tave paskutinį kartą.
Ne! Ne!
Prašau! Prašau!
Prašau nepalik manęs.
Aš myliu tave.
Belle, tai aš!
Tai tikrai tu!
Lumiere !
Cogsworth!
Ponia Potts!
- Tik pažiūrėkit į mus! - Mama! Mama!
- Dievulėliau! - Tai stebuklas!
Ak, I'amour.
Ką gi, Lumiere, senasis drauge. Sakykim, kad kas buvo, tas pražuvo?
Žinoma, mon ami. Sakiau, kad ji panaikins užkeikimą.
Atsiprašau, senasis drauge, e, bet manau, kad aš tai pasakiau.
Ne, ne tu. Aš tai pasakiau tau!
Tikrai ne, tu pompastiškas, vaškiagalvi besmegeni!
En garde, tu-tu peraugęs rankini laikrodi!
- Štai tau! - Baik stumdytis.
Ar jie gyvens ilgai ir laimingai, mama?
Žinoma, mielasis.
Žinoma.
Ar vis dar turėsiu miegoti spintelėje?
Tikra kaip saulė
Kylanti rytuose
Pasaka sena kaip laikas Daina sena kaip rimas
Gražuolė ir pabaisa
Pasaka sena kaip laikas
Daina sena kaip rimas
Gražuolė ir pabaisa
Pasaka sena kaip laikas
Tikroviška, kokia tik gali būti
Vos pažįstami
Tada kažkas nutinka
Netikėtai
Tiesiog mažas pasikeitimas
Visiškai mažutis
Abu šiek tiek išsigandę
Nė vienas nepasiruošęs
Gražuolė ir pabaisa
Visiškai tokie pat
Visiškai nustebę
Niekada tokie, kaip anksčiau Visiškai tikri
Kaip ir tuo, kad saulė pakils
Visiškai tokie pat
Visiškai nustebę
Niekada tokie, kaip anksčiau
Visiškai tikri
Kaip ir tuo, kad saulė pakils
Pasaka sena kaip laikas
Melodija sena kaip daina
Atrodo keista ir neįprasta
Atrandi, kad gali pakeisti
Sužinai, kur klydai
Tikra kaip saulė
Kylanti rytuose
Pasaka sena kaip laikas
Daina sena kaip rimas
Gražuolė ir pabaisa
Pasaka sena kaip laikas
Daina sena kaip rimas
Gražuolė ir pabaisa